- Liittynyt
- 17.11.2008
- Viestejä
- 878
Kysymykseni koskee juuri sitä, mihin otsikko viittaa, eli onko tietyn pisteen yli mentäessä ( esim. 10v treenin jälkeen ), PAKKO priorisoida, jos haluaa yhtään kehittyä? Oma kokemukseni tahtoo sanoa kyllä, mutta toisaalta olen puolueellinen tässä suhteessa. Kysyn tätä, koska mulla oli äsken vuoden mittainen treenitauko, jota ennen olin harrastanut punttia lähes yhtäjaksoisesti 15v. Kun aloin uudestaan jumppamaan 6kk sitten, otin koko kropan ohjelmaan, tosin yläkropalle tulee huomattavasti enemmän volyymiä. Ilmeisesti volyymin merkityksestä lihaskasvun suhteen ei olla turhaan puhuttu, koska lihasta on tullut suhteessa paremmin yläkroppaan, vrt. jalat. Voiman suhteen yhtälö on koomisesti just päinvastoin: jalat eivät juuri näytä visuaalisesti kehittyneen, mutta voimaa on tullut. Tietty tässä vaikuttavat taustalla loukkaantumiset ja se, kuinka paljon potentiaalia itsellä on ylipäätänsä kehittyä esim. punnerruksissa vs kyykyissä ja vedoissa.
Pitkä avautuminen, mutta pohdin tässä ääneen todella voimakkaan priorisoinnin hyötyjä vs haittoja. Lyhyellä aikavälillähän ( 1-2 kk ), ei ole mitään jakoa: priorisointi pesee tasapuolisen treenin 100-0. Fiilis on vähän kuin olisi taas aloittelija: kehitys on melkein taattua, kun kaikki munat lastaa samaan korii, ja antaa palaa. Tämä siis, jos itse oikeasti tiedostaa mitkä ne omat, todelliset tavoitteet treenin suhteen ovat ja missä on suurin sauma kehittyä ( eli mitkä ovat suurimmat heikkoudet ). Sit vielä palautuminen: lyhyellä aikavälillä taas on huomattavasti helpompi palautua yläkroppapriorisaatiosta, jossa jalat on minimivolyymillä ( tai ne skipataan kokonaan, kuten mä tein monesti ). Parempi hermostollinen palautuminen, jopa niihin heikkoihin lihaksiin alkaa tarttua voimaa. Pitkällä aikavälillä tietty alkaa tulla kroonista ylikulumaa niveliin jne.
Tällä hetkellä tuntuu ( harrastajan näkökulmasta ), että en ala ihan vielä skippaamaan jalkoja, ja veivaamaan penaa ja habaa 4 krt. viikossa silmät kiiluen. Jos kilpailisin missä tahansa voima- tai bodylajissa, tilanne olisi eri. Silloin heikkouksien painotus olisi aika must, jos haluaisi pärjätä edes välttävällä tasolla.
Pitkä avautuminen, mutta pohdin tässä ääneen todella voimakkaan priorisoinnin hyötyjä vs haittoja. Lyhyellä aikavälillähän ( 1-2 kk ), ei ole mitään jakoa: priorisointi pesee tasapuolisen treenin 100-0. Fiilis on vähän kuin olisi taas aloittelija: kehitys on melkein taattua, kun kaikki munat lastaa samaan korii, ja antaa palaa. Tämä siis, jos itse oikeasti tiedostaa mitkä ne omat, todelliset tavoitteet treenin suhteen ovat ja missä on suurin sauma kehittyä ( eli mitkä ovat suurimmat heikkoudet ). Sit vielä palautuminen: lyhyellä aikavälillä taas on huomattavasti helpompi palautua yläkroppapriorisaatiosta, jossa jalat on minimivolyymillä ( tai ne skipataan kokonaan, kuten mä tein monesti ). Parempi hermostollinen palautuminen, jopa niihin heikkoihin lihaksiin alkaa tarttua voimaa. Pitkällä aikavälillä tietty alkaa tulla kroonista ylikulumaa niveliin jne.
Tällä hetkellä tuntuu ( harrastajan näkökulmasta ), että en ala ihan vielä skippaamaan jalkoja, ja veivaamaan penaa ja habaa 4 krt. viikossa silmät kiiluen. Jos kilpailisin missä tahansa voima- tai bodylajissa, tilanne olisi eri. Silloin heikkouksien painotus olisi aika must, jos haluaisi pärjätä edes välttävällä tasolla.